DIN EPISOADELE ANTERIOARE
O știi pe Ammit?
Zeiță egipteană, nu? Primul bau-bau din lume.
Dreptatea lui Ammit veghează asupra existenței.
De aia trebuie să o înviem.
Și va lumina calea spre vindecarea lumii.
Ți-ai făcut-o cu mâna ta, Khonshu.
Acum e legat de locul ăsta.
Sigur e unul din ăia mari.
Am câștigat.
Steven.
- Îl știi pe Steven? - Normal că-l știu pe Steven.
Dacă nu putem vorbi calm...
- Marc! - Steven!
Trebuie să ieșim de aici.
Bună.
Ajutor!
Este doar vina ta!
Marc?
Nu te-am împușcat.
Mintea ta oscilează violent
între sens și non-sens.
Gândește-te așa. Uite. Creierul tău e un pendul,
ce atârnă între o realitate foarte dură,
ești pacientul meu, internat la Centrul Medical Putnam
din Chicago, Illinois
și o fantezie ce-ți dă siguranță, pe care ți-ai creat-o singur,
cum că ai fi un fel de, nu știu, super-erou.
Faci absolut tot ce-ți stă în puteri să nu-ți faci o introspecție.
Tu nu ești doctor.
De asta tot porți lupte imaginare la noi în spital?
Tu nu ești doctor.
Eu mă simt real. Mă simt ca un doctor real.
Tu nu ești doctor.
Bine, în regulă.
Nu sunt un doctor real. Bine, în regulă.
Nu e despre mine, ok?
Hai să-ncepem cu tine. Să-ncercăm. Reconstituie-ți pașii.
Spune-mi. Cum ai ajuns să fii azi aici?
Tu cum ai ajuns aici?
Cu autobuzul,
cum fac mereu.
Vrei să știi ce mi-ai spus? Cum ai ajuns aici?
Mi-ai spus că erai într-un loc, care semăna foarte mult cu biroul ăsta,
doar că era în Egipt, corect? Și că erai cu un rinocer
- și... - Hipopotam.
Așa e, era un hipopotam,
care vorbea.
Acum ce crezi? Crezi că are sens
sau e un non-sens?
Non-sens?
Găsesc asta foarte încurajator.
Sincer, chiar e.
O minte împovărată se va lupta din răsputeri
cu diferitele aspecte ale sinelui, vrând să se adăpostească
de cele mai traumatice amintiri.
Asta se numește „principiu al organizării”, da?
Unii oameni văd un castel, da?
Alții vor vedea un labirint sau o bibliotecă.
Sau un ospiciu?
Da. Ar putea fi. Ar putea fi un ospiciu.
Ce mi se pare foarte interesant este acest nou... personaj animal.
- Hipopotam? - Mi se pare foarte interesant.
Hipopotamul ar putea dărâma zidurile dintre tine și Steven
și am putea înțelege, în sfârșit.
Ce să înțelegi?
Păi, înainte să te superi, îmi vorbeai despre un băiat.
Îți amintești băiatul?
Crezi că-mi mai poți povesti despre băiețel?
Auzi, mersi. Mă simt super.
Da.
Adică, sigur te plătesc foarte bine în locul ăsta.
- Știi ceva? - Ești foarte bun.
Acum mă simt de milioane, n-am fost nicicând mai bine.
O să ies singur. Mulțumesc. Doctore! Nu, nu pune...
O să eliberezi monstrul... O să distrugă totul!
- O să distrugă totul! - Fiți blânzi cu el!
Ascultă, nu îți sunt dușman!
Nu!
Hipopotamul!
O, frate!
Pastilele astea sunt belea.
E mereu așa zelos?
Cine, el? Da, cam da.
Deci, voi doi sunteți gemeni?
- Nu. - Da, cam da.
Bine, super.
Acum deja situația începe să devină mai clară.
Păi, nu ești singura.
Acum două secunde am crezut că am murit împușcat.
O, Doamne. Asta sigur îți amestecă gândurile,
dar cred că doar ai luat o mică pauză.
Mă tem că ești într-adevăr mort.
Scuză-mă, ce?
Dar...
Sunt mort? Suntem morți?
Da.
Da, Marc. Cred că are dreptate.
Cred c-am murit.
De fapt eu... Stați un picuț.
De un minut n-a mai trecut niciun suflet pe-aici.
Sunt împrăștiată… Îmi cer scuze.
Așa. Am găsit.
Bun venit, distins călător... Călători,
pe tărâmul Duatului.
Duatul? Asta e lumea egipteană de dincolo.
Ea e Taweret,
zeița femeilor și a copiilor,
și ne va conduce în călătoria spre viața de apoi.
Bine.
Bine. Deci, asta e viața de apoi?
- Acea viață de apoi? - O viață de apoi, nu chiar viața de apoi.
Ați fi surprinși de numărul real al planurilor unice
- intersectate ale conștiinței. - Da.
Ca Planul Ancestral. Minune! În sfârșit.
De fapt eu chiar am niște cartonașe
dacă așteptați... și... scuze.
Astea... nu.
Așa. Deci...
Pentru că realitatea Duatului e imposibil de înțeles pentru mintea umană...
Corect.
...puteți percepe tărâmul ca pe ceva
ușor recognoscibil pentru voi.
Ospiciu nu a mai fost,
dar ne vom descurca, nu?
De ce ne-am imagina că tărâmul ăsta e un spital de psihiatrie?
Pentru că suntem nebuni.
Suntem nebuni.
Hipopotamul ăsta,
pasărea aia moartă, nu mai ești în corpul meu.
Și acum lumea de-apoi, corect?
- Asta-i realitatea și ăsta... - Dar, Marc...
Spitalul. Asta e imaginația.
- Scuze, el e... - Frate, dr. Harrow avea dreptate.
Doctorul Harrow?
E un principiu al organizării.
- E doctor acum? - O să-ți dovedesc.
Deci, uite, trecem de ușile astea, de exemplu,
trecem pe aici, o să fie o grămadă de pacienți
și Crawly care e probabil pe cale să strige bingo!
Dumnezeule!
Vai de mine!
Ce e asta?
Asta e lumea de dincolo.
Nu sunt nebun.
Sunt mort.
- Unde ai spus că mergem? - Navigăm spre A'aru.
Către Câmpia de Stuf, așa-i, Taweret?
Deci el e ăla deștept, nu?
Dacă inima-ți e curată de-a lungul vieții, îți vei petrece eternitatea în paradis.
Câmpia de Stuf.
Dar până s-ajungem acolo, trebuie să fac ceva rapid...
Ușor! Ai grijă!
O, ce bine! A mers! Fiți atenți!
Și micuța de mine se gândea că o să vă despice piepturile-n două.
Scuze, ce credeai?
Stai puțin, ce face?
Ne cântărește inimile în Balanța Dreptății
cu Pana Adevărului.
Vezi tu, egiptenii credeau că inima e
un etalon pentru felul în care ți-ai trăit viața.
Dacă Balanța e în echilibru la finalul călătoriei,
atunci sufletului i se permite să treacă în Câmpia de Stuf.
- Și dacă nu-i în echilibru? - Ești aruncat peste bord.
Morții te vor trage cu ei în Duat,
unde-ți vei petrece veșnicia, înghețat în nisip.
Nu-i voie cu suflete din astea în barca mea. Astea-s regulile.
Să știți că vă țin pumnii, da?
Nu-mi pasă ce spune hipopotamul. Nu accept să sfârșim în locul ăsta.
Și nici nu trecem în Câmpia de Stuf.
- Bine, și-atunci ce propui? - Dacă tot întrebi,
o omorâm și îi furăm barca.
S-o omorâm?
Băieți?
Ce? De ce face așa? De ce se mișcă așa?
Nu știu. N-am cartonaș pentru asta.
Sunt inimile.
Nu sunt pline.
Credeți-mă, îmi place să văd jumatea plină a paharului, dar...
pare că sunt incomplete.
Și asta ce-nseamnă?
Fără o Balanță în echilibru, Duatul vă va revendica sufletele.
Mai ai și alte sugestii?
Barca asta conține toate amintirile voastre.
Acum eu nu știu ce-ați tot ascuns voi doi, dar sfatul meu e
să treceți la treabă și să vă spuneți adevărul.
Echilibrați-vă Balanța înainte să ajungem la Câmpia de Stuf,
sau sufletele vă vor fi distruse.
- Da, bine. - Și cum ar trebui să facem asta?
Nu-s sigur. Crezi că Layla e bine?
Da, momentan.
Dar cunoscând-o, o să încerce să-l oprească ea însăși pe Harrow.
Atunci mai bine ne grăbim, nu crezi?
Laylei i-ar fi mai bine dac-ar fi cu noi.
- Nu. Taci din gură. - Spun doar că este
un hipopotam, noi suntem doi,
iar barca sigur nu-i greu de manevrat. Deci...
- Și nu trebuie să... știi tu... - Să ce? S-o omorâm pe Zeița Taweret?
Nu, doar, găsește-mi o funie și...
Da. Sau putem să facem cum spune
și să ne ajutăm reciproc să găsim ceea ce aparent ne ascundem unul altuia.
Steven, nu știu cum stai tu, dar amintirile mele sunt o varză absolută.
Da, și ale mele.
Ce nebunie.
Hei, ce-i asta?
Și noi ce-ar trebui să facem?
O să retrăim fiecare amintire pe care am avut-o?
Îți amintești asta?
Da. Habar n-am, e doar o stradă, știi.
Pe câte străzi ai mers tu în viața asta?
Ajutor!
Ai auzit asta?
Hei.
Doar o cafenea dubioasă plină cu cadavre.
Asta-i tot. Nu-ți trebuie mult să-ți dai seama a cui cameră e.
- E a ta. - Amuzant.
Dubai.
Gabon.
New York. Nu cred!
O, frate.
Ce, tu-i știi pe oamenii ăștia?
O, nu.
Pe toți?
I-ai omorât pe toți?
Criminali. Ucigași. Prădători. Răul cel mai rău.
Khonshu voia să-i pedepsească.
Asta a vrut să spună prin protejarea călătorilor nopții.
Îi ții minte pe fiecare?
Încearcă să iei o viață.
Să vedem cât de repede uiți.
Tot îmi doream să dau greș și să fiu eu omorât în schimb.
- Vindecarea s-a dovedit a fi un blestem. - Marc!
Tu vezi asta? Uite!
Talerele se liniștesc. Funcționează.
Bine, în regulă! Și acum ce? Ce facem? Urmezi tu?
Cine-i ăla?
Marc,
de ce e un copil într-o cameră plină de oameni pe care i-ai omorât?
- Steven, stai, nu te apropia de el. - Hei, omulețule.
Cum te cheamă? O, stai așa.
- Așteaptă. - Steven. Stai!
Nu, stai! Steven!
Deschide ușa!
- Deschide ușa! - Mamă?
Gata masa. Cui îi e foame? RoRo?
Mamă, uite ce am desenat.
A desenat un pește cu o aripioară.
Marc, nu fi rău cu fratele tău!
Am avut un frate?
Nu mi-e foame. Vrei să mergem la peșteră?
Mâncăm mai târziu.
Băieți? Să nu stați prea mult.
Hei, Marc. Ce-am vorbit noi?
Ai grijă de fratele tău. Bine?
Pusi pusi.
Fugi la Nil, crocodil!
Unde s-au dus?
Haide. Să mergem!
Bine, fie, dar...
Eu sunt Rosser, să știi.
Auzi și tu asta, doctore Grant?
Desigur, Rosser.
Mie îmi sună a pericol.
Doctorul Grant?
- Mama a zis că nu-i voie când plouă. - N-are nimic. Nu fi bebe!
A fost super tare.
O, Doamne. Nu.
Băieți?
Trebuie să ieșiți de aici.
Băieți?
Nu mergeți mai departe!
Apa se ridică mult prea repede!
Trebuie să ieșiți de aici.
Băieți?
Unde s-au dus?
Steven? Vino înapoi aici!
Băieți?
Haideți, băieți. Trebuie să plecăm acum!
Mă auziți?
Unde sunteți?
Marc!
- Ajută-ne! Ajutor. - Marc! O, Doamne.
- RoRo! - Urmați-mi vocea!
- Băieți! - Mami!
- Mami! Vreau la mami! - Nu.
Te aud!
- Mami! - Te aud, Marc!
RoRo!
- E doar o amintire. - Ajutor!
- Mami! - La naiba, Steven.
Hei, Steven.
Îl vreau pe RoRo al meu.
Îl vreau înapoi.
Ce cauți aici?
Haide, amice.
Trebuia să ai grijă de el!
Steven, să mergem.
L-ai lăsat să se înece.
Este doar vina ta!
Numai și numai vina ta!
Hei, Steven! Vino înapoi.
Treci aici! Stai! Nu te duce acolo!
Stai!
Wendy? Wendy, haide, te rog.
Wendy, te rog.
Eram pregătiți să suflăm în lumânări.
Nu o să vină.
Mama ta nu se simte bine, Marc.
O să fim doar noi doi anul ăsta.
Bine?
Steven!
Nu poți avea o aniversare fără tortul tău preferat!
Începe și pune-le tu, bine?
Mereu ai fost gelos pe el.
De când s-a născut.
Ar fi trebuit să știu că ești în stare să faci una ca asta.
Mamă, ce tot faci?
Steven!
Ce s-a-ntâmplat în camera aia, Marc?
- Până aici, Steven. Gata. - Bine!
De ce îți aduci aminte de asta așa?
Ea nu a fost așa.
Nu. Dă-mi drumul. Vreau să mă întorc. Ce-mi tot ascunzi?
Ce îmi ascunzi?
Fiule, te rog. Te rog, hai înăuntru.
O s-o ducem la medic.
Tată.
- O să o rezolvăm. - Trebuia să o rezolvi.
Adică... De ce n-ai făcut-o?
Nu mai pot pierde încă un fiu.
Te rog.
Te rog...
Steven, e destul.
Dă-te de pe mine!
Unde naiba suntem acum?
O, Doamne.
Harrow a spus că ai fost un mercenar.
Că ai omorât ostaticii.
- Și tu crezi asta? - Da. Ai fi în stare.
Dacă disociezi și pleci fără bilet de voie ești dat afară din armată.
Nu prea am avut alte variante după asta,
am lucrat pe ascuns cu fostul comandant, Bushman.
Trebuia să spargem un mormânt egiptean.
Bushman a schimbat planul,
n-a vrut martori, și n-am putut trăi cu asta.
Ăla e doctorul El Faouly?
Este tatăl Laylei?
Am încercat să-i scot pe toți de acolo.
Dar n-am reușit.
Evident.
Cu tine ce s-a întâmplat?
Ce risipă.
Simt durerea ce zace-n tine.
Tu ce naiba ești?
Eu sunt Zeul Khonshu,
și caut un războinic.
Un războinic.
Baftă cu asta.
Să-mi fie brațe, ochi și răzbunare.
Să fie judecata mea împotriva răufăcătorilor.
Să-și lege propria ființă de mine,
și să elimine tot ce-i mai rău, pe cei ce o merită.
Vrei să alegi moartea
sau vrei să trăiești?
Nu știu.
Mintea ta... O simt. Sfărâmată. Distrusă.
Este fascinant.
Tu ești candidatul perfect pentru această sarcină.
În schimbul vieții tale,
îmi juri să protejezi călătorii nopții
și să-i pedepsești pe cei ce le vor face rău?
Nenorocitul ăla de vultur.
Te-a manipulat de la bun început.
Da, păi, ne-a ținut în viață.
Marc, el a profitat de tine.
Sau era un mod de-a continua să fiu ceea ce am fost mereu.
Un ucigaș.
Îmi vei jura să protejezi călătorii nopții
și să-i pedepsești pe cei ce le vor face rău?
Da.
Uite.
Balanța.
Am reușit? Am echilibrat-o?
Atunci ridică-te.
Ridică-te și umblă din nou,
ca pumn al dreptății.
Tu ești
Cavalerul Lunii.
Alea sunt...
Haide, Marc. Să mergem!
Taweret, ce se-ntâmplă?
Frica se răspândește în lumea de sus.
Sufletele neechilibrate sunt judecate și condamnate înaintea vremii lor.
Asta-i de rău. Este demonic.
- Harrow. - Înțelegi de ce trebuie să ne-ntoarcem?
Chiar dacă v-aș putea trimite înapoi,
v-ați întoarce într-un corp cu un glonț în el.
Nu vă veți putea vindeca.
Poți să vorbești cu Layla? Ajută-ne să-l eliberăm pe Khonshu.
Sigur vrei să fii iar legat de Khonshu?
Mie mi s-a părut că ai vrut să scapi de el.
Am vrut, dar e singura șansă. Așa trebuie să fie.
Taweret, trebuie să ne ajuți.
Te rugăm.
Ce naiba?
Lui Osiris n-o să-i placă asta,
dar poarta lui e singura cale de întoarcere.
Duceți-vă înăuntru! Nu aveți mult timp.
Echilibrați-vă Balanța.
Era un dormitor în care nu mă lăsai să intru.
- Asta e. Acolo vom merge. - O secundă.
Stai așa. Ascultă-mă puțin, bine?
Uite, nu trebuie să trecem iar prin toate astea.
Putem să vorbim. Hai să vorbim.
Chiar aici, chiar acum. Îți spun...
Îți spun totul. Bine?
Te implor, nu mă face să mă întorc iar acolo.
Nu merită.
Nu merită?
Marc, ești pe cale să pierzi totul.
Tu înțelegi?
Dacă nu ne întoarcem și Harrow reușește
și toți oamenii ăia mor...
Dacă Layla moare,
o să fie din vita ta.
Va fi doar vina ta.
Nu! Nu poți! N-o s-o fac!
N-o s-o fac! Nu mă poți obliga!
Marc.
Oprește-te. Gata.
Mi-ai făcut o injecție?
Te uiți la prea multe filme, bine?
Nu putem seda pacienții fără voia lor.
Mă rog, nu în zilele noastre. Adică, dacă nu e absolut necesar.
Marc, ce-ai reușit să faci a fost dificil.
Sunt mândru de tine.
Să-ți retrăiești niște amintiri așa traumatice poate fi atât de dureros.
Se simt și arată atât de real,
iar tu ai stat în ele ore bune.
Bună treabă.
Ai făcut o bună... introspecție amănunțită
asupra momentelor care te fac să fii tu.
Uite. Haide. Ia-o.
Așa. Sunt foarte mândru de tine, Marc.
Dă-mi, te rog, voie o secundă, bine?
Vreau să te gândești la asta.
Tu crezi că l-ai creat pe Steven
ca să te ascunzi de toate momentele oribile pe care le-ai avut în viața ta
sau crezi că Steven l-a creat pe Marc ca să pedepsească lumea
pentru ce ți-a făcut mama ta ție?
Crezi că știi?
Îți poți aminti?
E o singură cale de-a afla.
Va trebui să te deschizi lui Steven.
Nu poate exista progres fără înțelegere.
Poți face asta?
Te poți deschide lui Steven?
Eu nu... Asta-i camera mea.
Îmi amintesc ceva, dar nu-mi amintesc asta.
Nu-i mama. Nu-i mama mea.
Nu-i mama mea.
Marc, deschide ușa.
Deschide ușa acum.
Nu-i mama mea.
- Deschide, am zis! - Nu-i mama mea.
Nu-i mama mea.
La naiba. Uite cum arată camera asta.
Hai s-o curăț până n-o vede mama.
Marc, deschide ușa în clipa asta!
EXPLORATORUL DE MORMINTE
„Când pericolu-i aproape, Steven Grant nu stă deoparte.”
Tu m-ai creat.
Deschide ușa asta acum!
O să înveți
să asculți.
De ce mă obligi să fac asta?
Vreau să văd ce-a făcut.
Copil ordinar.
Nu trebuie să vezi asta.
Ăsta-i tot scopul tău.
Scopul meu?
Scopul meu? Să ce? Să fiu minge antistres?
Tot timpul am crezut că sunt originalul,
dar sunt doar o închipuire de-a ta.
Ai putut trăi
o viață normală, simplă și fericită! Pricepi?
Dar a fost o minciună, nu-i așa?
Și ce?
Ce mai contează?
Ce? Vrei să-ți amintești adevărul?
Că ai avut o mamă care te abuza? Care te ura?
Care ți-a făcut viața un iad?
Mă minți. Încerci să mă rănești.
Dar tu ai trăit crezând că te iubea.
Că era blândă. Că e încă în viață!
Ce?
Despre ce vorbești?
E în viață. Vorbesc cu ea-n fiecare zi. Despre ce tot vorbești?
Tata m-a sunat după mulți ani,
mi-a spus de priveghi, dar n-am putut să merg.
Nu, e o nebunie. Asta e... Nu, asta-i o nebunie.
- Steven, îmi pare rău. - O, nu.
Nu, mulțumesc.
- Nu. Dă-mi drumul! - Liniștește-te. E-n regulă. Nu-i nimic.
Vreau să ies!
Doamne. Îmi pare așa rău. Scuze...
Îmi pare nespus de rău. Eu...
Chiar m-ai aprins, nu glumă. Te-am spălat puțin, nu-i așa?
Steven?
Stai așa puțin. Ce-i asta...
Mă bucur să te văd din nou.
Ce-i asta? Ăsta-i un fel de test?
Recunosc locul ăsta.
Ce-i asta?
- Sunt doctorul tău. Îți amintești? - Doctorul meu?
- Sunt aici să te ajut. - Doctor Harrow. Așa e?
- Așa e. - O, da, ia te uită.
Păi...
Tu chiar ai ajuns foarte bine, nu-i așa?
Începeam să mă îngrijorez că nu vom mai vorbi niciodată.
E-așa ciudat. O tunsorică. O mustăcioară ciudățică.
Foarte Ned Flanders.
- Steven. - Ce mai pune la cale Taweret?
E vina mea. L-am rugat pe Marc să se deschidă-n fața ta.
Ați avut șansa să vorbiți?
Da, păi, e...
El m-a mințit. Fix asta a făcut.
Și cu ce crezi tu că te-a mințit, mai exact?
Băgăcios.
Nu, doar că... Steven, când ai venit prima dată aici,
mă temeam că nu vei mai putea fi niciodată conștient de Marc.
Înseamnă că noi nu...
Eu am venit aici?
După moartea mamei tale.
Alo. Nu spune asta.
Nu este adevărat.
Nu este adevărat!
Îmi pare... Trebuia...
Și tu îți bați joc de mine? Că n-am chef de asta.
- Steven, cred că am greșit. - Mama mea e vie.
Dacă mai spui o dată, o s-o iau razna! Îți promit!
Cred că am greșit. Bine?
Ai vrea să vorbești cu ea? De ce nu o sunăm?
Dar n-ai numărul ei.
Ba da, e-n fișa ta.
- Stai să-l chem pe Dylan. - Nu, nu face asta.
Durează două secunde.
Nu o deranja.
Dylan. Da. Poți s-o suni pe doamna Grant, te rog?
Își blochează apelurile. N-o să răspundă.
- Îi este frică de teleshopping, - Sigur vrea să vorbiți.
Sunt convins. Va vedea numărul.
Nu face asta.
Bine. Mulțumesc.
- Te rog, nu face asta. - Sună.
Te rog nu o deranja.
Bună ziua, doamnă Grant. Da, sunt doctorul Harrow.
Steven e aici. Ar vrea să vă spună ceva.
Steven, nu vrei să vorbești cu mama?
Mama...
Mama e moartă.
Nu. Nu o s-o fac.
Nu-ți voi da satisfacția asta.
Îmi pare atât de rău.
Ce...
Unde sunt?
Ce mama naibii...
Dă-o-ncolo!
Nu din nou.
Bună, mamă. Auzi, ești bine?
Da...
Îți vine să crezi? M-am pierdut din nou.
Nu știu unde sunt. Sunt vai de capul meu!
Nu, știu c-am făcut-o din nou, dar nu știu.
Mă uit în josul unei străzi...
Să știi că arată puțin ca Mayfair. Cred...
Ăștia merg pe partea greșită a străzii. Scuze.
Asta a fost. Moartea mamei și parastasul de acum două luni.
A fost momentul în care viețile noastre s-au amestecat.
Milwaukee... Milwaukee Avenue? Îți sună cunoscut?
N-aș putea...
N-aș putea... N-aș putea s-o fac din nou.
Tot ce am făcut...
Marc,
toate lucrurile alea oribile pe care ți le-a spus...
A greșit. N-a fost vina ta.
N-ar fi trebuit să-l aduc la peșteră.
Hei.
Erai doar un copil.
Nu a fost vina ta.
Simți asta?
Cred că ne-am oprit.
Porțile.
Porțile lui Osiris. Haide.
Taweret, ce se întâmplă?
N-am văzut niciodată de aproape porțile spre lumea de sus.
Cum le deschidem?
Îmi pare rău. Balanța nu vi s-a echilibrat.
Călătoria noastră se-ncheie aici. Nu pot opri inevitabilul.
Chiar v-am ținut pumnii, băieți,
dar sufletele pierdute ale Duatului trebuie acum să vă ia cu ele.
Marc, nu par prietenoase.
Ascunde-te.
Gabon. New York, Dubai.
Ai grijă!
Nu!
Taweret!
Nu!
O, Doamne!
Marc. Poți s-o faci.
Dar dacă eu sunt tu...
Înseamnă că și eu pot s-o fac.
Șase!
Prefer cricketul.
Nu!
Marc! Nu!
Steven!
Nu, stai! Stai!
- Așteaptă! - Steven! Fugi!
- Stai! - Așteaptă, vine!
Continuă... Oprește barca!
Stai!
O, Doamne.
- Steven! - Stai...
Nu! Steven!
Oprește barca!
Balanța este în echilibru.
BAZAT PE BENZILE DESENATE MARVEL
Pentru informații despre sănătatea mintală,
vizitează Alianța Națională pentru Boli Psihice la NAMI.org
Subtitrarea: Dragos Ionita